19 miljoner, det är mot er, sir. 20 miljoner pund.
20. Här kommer budet på 20 miljoner.
21 miljoner. Längst bak.
Det finns en målning av Rembrandt.
"Stormen på Galileiska sjön" kallas den
och han är med på den.
Gamle Rembrandt är med på målningen.
Han är där, mitt i stormen och tittar rakt mot en.
Men man ser inte honom.
Det är för att målningen är stulen.
Många målningar har stulits. De är fortfarande borta.
"Pride of Lions" visas här till vänster. Tack.
Jag börjar budgivningen med 1000 guineas.
Förr kunde vem som helst stjäla en målning.
Det behövdes inga vapen.
Det enda som behövdes var muskler och mod.
Och det
var det.
Men inte nu längre. Tiderna har förändrats.
En auktionsfirma klarar inte av såna stölder. Nu finns det procedurer
och regler och säkerhetsföreskrifter.
Nu har vi en policy.
Vi har väskkontroller, magnetiska larm, tysta scannrar,
röntgenmaskiner och kameror.
Vi gör även övningar. Det första de säger till oss är...
Spela inte hjälte.
Det här är ett rån!
Inget konstverk är värt ett mänskligt liv.
Det är ett klokt råd. Inget konstverk är värt ett mänskligt liv.
Men
om det skulle hända nåt
flyttar vi på ett värdefullt föremål
eller flera, och för dem till ett säkert ställe.
Alltså till nedsläppet
till valvet med automatisk stängning.
Det är allt man kan göra.
Välkommen till auktionen.
Om man vill släppa in folk och låta dem bjuda...
När man försöker sälja mästerverket för 25 miljoner pund
så vill man helt klart att de ska bjuda.
650000 pund.
Såld till nummer 88. Gratulerar, frun.
Mina damer och herrar,
nu tar vi en kort paus.
Efter pausen kommer vår auktionsförrättare Francis Lemaitre
att leda auktionen på Goyas "Häxflykt".
Tack så mycket.
Vi meddelar polisen om stora försäljningar
och vi har ett halvt dussin ukrainska f.d. marinsoldater
i en lastbil utanför, i fall nåt skulle hända. Säger de åtminstone.
Simon, kommer du? Jag ska snart börja.
DU FÖRLORAR
Ja.
Då kör vi.
Så när vi är väl förberedda, är tjuvarna det med.
De kommer inte längre på måfå. Vi har föreskrifter, de har planer.
De gör förundersökningar, de rekar. De känner till våra kameror, scannrar
och f.d. marinsoldater, men vissa saker förändras inte.
Det krävs fortfarande muskler och mod.
God eftermiddag, mitt herrskap, och välkomna till Delancy's.
Vi är väldigt stolta över att kunna sälja Goyas underbara konstverk
"Häxflykt".
Goya är den moderna konstens fader
och en av de främsta målarna av det mänskliga psyket.
Vi börjar budgivningen med 5 miljoner pund.
Tack, sir. 5 miljoner pund.
5500000. 6 miljoner.
10 miljoner pund i mitten.
11 miljoner i gången.
12 miljoner. 13 miljoner.
17 miljoner. Tack, sir. 18 miljoner.
19 miljoner. Otur. 20?
21 miljoner pund. Ta tid på er.
22 miljoner. Tack.
Telefonbud nu. 26 miljoner. 26 via telefon.
27 miljoner från damen i gången.
- En liten? - En liten.
27500000.
Sista chansen. Snart går klubban.
Jag säljer för 27500000 pund.
Såld till nummer 104.
Ner! Ner!
Gas. Gas!
Ut, allihop!
Alla går ut ur byggnaden! Kom igen!
Gasattack.
Gasattack, gasattack.
Hör upp. Hör upp.
Var vänliga och utrym lokalen.
Använd inte hissarna.
Ta er till närmsta nödutgång.
Så när det händer, och det gör det,
är det viktigt att inte gripas av panik.
Följ föreskrifterna och gör som på övningarna.
Om omständigheterna tillåter det,
om det går,
i fall nåt skulle hända
eller nåt skulle uppstå
ska vi, om möjligt, ta de mest värdefulla verken
och föra dem i säkerhet.
Stilla.
Backa.
Kom ihåg, spela inte hjälte.
Lägg ner den.
Inget konstverk är värt ett mänskligt liv.
Nej, nej...
Gör det inte.
Jävla idiot!
Vi sticker, Riz.
God eftermiddag, syster.
Hur mår du?
Bra.
Har du varit uppe?
- Har du gått nåt? - Ja, jag har gått.
Vet du vem du är?
Ja, jag tror det.
Skulle du vilja åka hem?
Jättebra! Då går vi.
Tack.
Fan också!
Helvete.
Den ideala NAKENFORMEN
Hallå?
Hej, Simon. Franck vill träffa dig.
Var är den?
Jag vet inte. Jag är ledsen, Franck.
Du måste ha tagit den. Du måste ha gömt den nånstans.
- Ja, det måste jag. Jag vet... - Gjorde du det eller inte?
Jag minns inte! Jag blev slagen i huvudet!
Och det minns du?
Jag har ett stort ärr i huvudet, eller hur?
Vad förväntade du dig?
Du överföll mig. Jag hade ett hagelgevär. Planen var enkel.
Du behövde bara ta målningen och ge den till mig.
Jag vet, jag...
Var är den?
Jag vet inte, jag minns inte.
Jag är ledsen, jag minns inte.
Franck!
Amnesi är bara skitsnack, det vet alla.
Nej, det är det inte.
Det funkar inte.
- Vad menar du? - Han minns inte.
Hur kom du på det?
Titta på honom. Han hade berättat vid det här laget.
Du.
Vet du vad?
Jag borde döda dig.
Varför gör du inte det?
Gör slut på mitt lidande.
Och sen
kan du hitta din egna jävla målning.
Riz.
Ge honom lite mat.
Hans hjärna verkar normal, men vem vet.
Vi vet inte. Minnet kan komma tillbaka, eller inte.
Vi kan bara vänta och se.
- Finns det inget du kan göra? - Nej, det är bara att vänta.
Nån medicin?
- Det finns inget mot minnesförlust. - Nån typ av terapi?
Här.
Välj en.
Hypnos?
Han sa att det kan fungera.
Vad ska jag säga? Att jag stal en målning och att jag tappat bort den?
- Hitta på nåt. - Tänk om det inte funkar.
Inte funkar?
Simon...
Inte funkar?
Okej, okej.
Hon.
- Varför? - Jag vet inte. Jag gillar namnet.
Jaha.
Du går genom en tom och öppen plats.
Precis en sån plats som en gång gjorde dig panikslagen.
Du är på Cape Canaveral och är chef för uppskjutningen.
Raketen ska strax skjutas upp och även om du är spänd
så skjuter du inte upp den i förtid.
Nu ser du hur spindeln lämnar sitt nät
och sakta kryper fram på golvet mot dig.
Du har tio kilometer ner till jorden
och ljudet av de perfekt fungerande jetmotorerna
gör dig lugn, för du vet att...
...du är inte hungrig...
...och det är känslan av stress och ensamhet...
...du ser bollen gå över greenen och falla ner i hålet.
Jag heter inte Simon Newton, jag heter David Maxwell.
Jag hittar inte mina bilnycklar.
Sluta göra så. Sluta slå på den. Säg ditt namn.
Okej.
- Jag heter David Maxwell. - Klart.
Tänk om jag säger för mycket?
Vi väcker dig.
Mr Maxwell?
- Mr Maxwell? - Det är jag. Ursäkta.
Är nåt på tok?
Nej, självklart inte.
- Jag heter Elizabeth Lamb. - Jag heter... mr Maxwell.
Varsågod.
Okej.
Hittar du inte dina bilnycklar?
Det stämmer.
De är här inne.
- Om det vore så väl. - Häng av dig jackan.
Varsågod och sitt.
Har du blivit hypnotiserad förut?
Nej.
Nej, inte vad jag minns.
Jag antar att du försökt komma ihåg var du la nycklarna.
Jag har försökt med allt. Det är helt kört.
Självklart.
I dag ska du inte göra nåt.
Luta dig tillbaka.
Slut ögonen.
Vi börjar.
Tänk på nån annan.
Nån som kan göra det åt dig.
En annan man.
Nån som är som du, men inte du.
Fokusera på honom. Låt honom ta över.
Är han där?
- Ja. - Är han redan hypnotiserad?
Vill du ge honom ett namn?
Simon.
Simon Newton.
- Ta ut honom. - Nej, nej.
Okej, Simon. Välkommen till behandlingen.
Tack. Det är trevligt att vara här.
Jag vill att du slappnar av, Simon.
Jag gillar din röst.
Nu börjar du tänka.
Tänk på nycklarna. Du känner dem i handen.
Formen. Metallen.
Du ser färgen.
Blå.
De är i en blå nyckelring.
Du börjar tänka på när du sist hade dem.
Jag försöker gå
och de är i min ficka.
Visualisera dem i din ficka
precis som de var innan du tog fram dem
och la dem nånstans.
Ett säkert ställe
där du, när tiden är inne, kan nå dem.
Var sa du att de var?
I garderoben.
Vad är i garderoben, Simon?
Den...
Förlåt mig.
Var jag hypnotiserad?
Nej, du hittade bara nycklarna.
Låt mig komma in.
Förlåt. Jag tänkte på målningen. Hon sa "nycklarna" hela tiden.
Det går inte.
Hon fick fram hans namn på 30 sekunder.
Och hon hittade bilnycklarna.
Hon kan hitta den.
Ska jag säga att jag har tappat nycklarna igen?
Du är smart. Du drog in oss i det här. Nu ska du få ut oss.
Och se till att det fungerar.
Hjälten från auktionsrånet svårt skadad
Jävla fotgångare!
St. Pancras, tack.
Auktionschefen utfrågad av polisen
Inga ledtrådar till "Häxflykt"
Du tror väl att jag förföljer dig.
Nej, jag tror att du sätter stor press på dig själv.
Jag är inte här för att leta efter nycklarna, jag har hittat dem. Tack.
Jag letar efter nåt mer...
personligt. Och...
jag kan inte berätta vad det är.
Det är inte porr, jag lovar.
Jag måste verkligen hitta den.
Hypnos är perfekt. Jag behöver inte veta vad det är.
Jag vill att du blundar och tänker att du är i en hiss.
En stor hiss med sammetsväggar och tjocka mattor.
När dörrarna stängs
blir dina ögonlock tyngre.
ÄR DU ILLA UTE?
När dina ögonlock blir tyngre och hissen börjar gå ner,
förstår du att det är en avslappningshiss.
LYSSNAR DE?
Du är nu på tredje våningen och åker ner
och du kan gå ut, men du vill fortsätta
längre ner.
Längre.
HUR MÅNGA?
Längre ner i avslappningen.
Du känner att du kanske aldrig vill gå ur.
Det är säkert här.
Det är bekvämt.
Det är skönt.
Jag vill inte prata med Simon längre.
Jag vill prata med männen som lyssnar. Männen som skadade honom.
Helvete.
JAG KAN HJÄLPA DIG.
Känner du dig trygg?
- Trygg? - Ja.
Jag tror inte att du skadar mig.
Det har du helt rätt i.
Det vore irrationellt. Ändå är vi det, inte sant?
Alla gör vi nån gång nåt dumt, nåt irrationellt.
Det är rädslan. Rädslan för det okända.
Vi är fyra, men vi är rädda för dig.
Det behöver ni inte vara.
Det var skönt att höra.
Simon är en ovanlig patient.
Han går in och ur trans väldigt lätt.
Men
han har mycket att ta itu med.
Rädsla. Bitterhet. Ilska.
Varför tror du att han gjorde det?
- Girighet, förmodligen. - Verkar han girig?
Det är alla, förr eller senare.
Simon ville ha målningen, så är det.
Åt sig själv?
Han gjorde det inte åt nån annan.
Är du säker på det?
Sluta.
Kan du göra det?
Hypnoterapi fungerar.
Men?
Bara om jag får vara med.
Nåväl.
Upphittaren får 3%.
Det räcker inte.
Förstår du vad jag menar?
Det handlar inte om pengar. Jag måste ha likvärdig status i gruppen,
annars respekterar inte Simon mig.
Om du vill komma nånvart
måste du sluta upp med att lura folk, Franck.
Hypnoterapi är ett sätt att ändra ett oönskat eller dysfunktionellt beteende.
Det oönskade beteendet i Simons fall är hans glömska.
- Gör han det med flit? - Inte så som du menar, Dominic.
Vi har hemligheter för många, men främst för oss själva.
Vi kallar det för glömska.
Simon.
Jag vill att du blundar.
Okej, okej.
Tänk att du är hemma.
Det är en plats där du känner dig säker.
Du har kontroll.
Du känner dig utvilad och positiv.
När det ringer på dörren
känner du en våg av entusiasm.
- Hallå? - Ett paket till Simon Newton.
Jag kommer.
Hej, brevbäraren. Tack så mycket.
Du är uppspelt,
men förblir lugn
för du vet att det inte är ett vanligt paket.
Inuti paketet
finns minnet som du har väntat på.
Du vet att när du öppnar det hittar du det du gjorde den dagen
och vad du gjorde med målningen. Och nu
sakta...
öppnar du det.
Du stressar inte
för det är ett stort steg att ha kommit så här långt.
Sakta,
för att inte skada innehållet
öppnar du det.
- Franck. Får jag? - Ja.
Mår du bra?
Ja.
Hur träffade du dem?
Riz...
Jag köpte droger av Riz.
Så var det. Jag behövde pengar.
Varför?
Spelskulder.
Jag var... Jag är...
beroende...
av att spela.
Jag var duktig på det.
Men inte tillräckligt duktig.
Och det räcker inte.
Inte på den nivån.
Jag försökte sluta. Jag försökte med allt för att bli av med det.
- Jag skulle ha provat hypnos. - Ja.
Kanske nästa gång?
Jag gjorde som alla dåliga spelare,
jag lånade mer och spelade högre insatser och hoppades
att turen skulle vända.
När det inte hände
greps jag av panik.
Jag är skyldig olika människor
pengar som jag inte har.
Aldrig kommer att ha.
En målning kom in.
- Jävla målning. - Är du en spelare, Simon?
Jag slår vad om vad som helst
att jag kan sälja den på höstauktionen för över 25 miljoner.
Pund.
Det låter löjligt, ett insiderjobb, men det verkade vara svaret.
Jag kände inga kriminella, jag tänkte att Riz gjorde det. Han tog med mig hit.
Han presenterade mig för Franck.
Franck betalade min skuld i utbyte mot målningen.
Jag är skyldig honom en massa pengar.
Jag vet inte vad jag ska göra.
Han är rädd att ni dödar honom när han minns.
- Det är befängt. - Är det?
Vi pratar lite om dödande. Har du dödat nån, Dominic?
Ja, i Irak. Massor, helt klart.
Men det är krig, eller hur? Man ser inte den man...
Nate.
- Har du dödat nån? - Definiera "dödat".
Det är just därför han inte säger nåt.
Han har inte ett dysfunktionellt beteende, det är ett logiskt beteende.
Det är en solklar självbevarelsedrift.
Varför tror ni att han lurade er?
Vad föreslår du?
Hur får vi honom att känna sig säkrare?
I en perfekt värld skulle han döda allihop.
- Det vore perfekt, eller hur? - Idealiskt.
Med största sannolikhet.
Okej. Men ponera att vi inte går med på det.
Vad händer då?
Han måste se att ni är svaga. Utsätt er för det ni är rädda för.
Nonsens. Det händer inte.
Han måste veta att ni är sårbara.
- Om du föreslår det jag tror... - Jag är fackutbildad.
- Jag utsätter er inte för nåt. - Svaret är "nej".
Nästa röst ni hör är Simons.
Han ska säga ordet som jag har förberett för er.
När han säger ordet
sjunker ni ner i er egen värld av rädsla
som bara han kan ta er ur.
Jordgubbe.
Simon.
Simon, säg det!
Jordgubbe.
Det var otroligt.
Mår du bra?
Ja, hurså?
Han vet inget.
Oj, förlåt.
Ska jag skrubba ryggen?
Hur kom du?
Jag brukade...
Jag brukade, du vet...
Så...
Oxford handbok om HYPNOS
Nu har vi tillräckligt för att få grabben att känna sig trygg.
- Trygg för att minnas. - Jag tror det.
Vi går framåt. Jag gillar det.
Snart har vi målningen.
Och stackars Nate?
Bryter han ihop varje gång nån nämner det lilla bäret?
Nej. Oavbruten posthypnotisk suggestion är svårare.
Svårare, men det går, eller hur?
Inte med alla, så klart.
5%? Rätta mig om jag har fel. 5% av befolkningen?
Ja. De är extremt lättsuggererade.
Oj, 5%.
Vem hade trott det?
Vad kan man få dem att göra?
Jag bara frågar. Jag är intresserad.
Okej.
Om man har den rätta personen
och man har den, gräver sig in,
om man kan förhäxa den,
om man jobbar hårt och tar tid på sig
och gör det rätt...
Då kan man få den att vilja göra
nästan
vad som helst.
Jordgubbe
Där är du,
i en nedcabbad bil.
Du kör genom den franska landsbygden med en vacker ung kvinna.
Radion spelar nån gammal låt
och solen bränner era nackar i den varma vinden.
För varje kilometer ni kör
verkar alla dina problem försvinna mer och mer.
Snart byts solrosfälten till en låg byggnad
av sten och tegel.
Flickans klänning, hennes vader,
leder dig genom en korridor till ett stort rum med målningar.
Caravaggios "Jesu födelse".
Cezanne.
Vermeers "Konserten".
Van Gogh.
Modigliani.
Manet. Degas.
Och Rembrandt själv.
"Stormen på Galileiska sjön".
De är försvunna målningar,
alla stulna eller förstörda men här är de samlade,
bestyrkta och i säkerhet.
Hon tar din hand och leder dig till det sista rummet.
Det är här,
i det magiska, trygga rummet
som du känner dig redo.
Du öppnar paketet
och lyfter ut ditt minne.
Minnet av det som hände den dagen. Minnet av det du gjorde.
Och nu,
när du är trygg och lugn
bestämmer du dig för att titta.
Du bestämmer dig för att minnas.
... 50000 pund.
Såld till nummer 88.
Jag minns den dagen.
Jag minns. Jag tar målningen.
Jag bär den framför mig.
Jag skär ut duken med ett rakblad.
Jag gömmer målningen.
- Jag fortsätter. - Kom ihåg
att inget konstverk är värt ett mänskligt liv. Bra råd.
Jag försöker komma ihåg det. Se om du kan.
Jag slänger rakbladet.
Vi flyttar på ett värdefullt föremål och tar den till ett säkert ställe...
- Franck? - Backa.
Lägg ner den.
Simon...
Han ska precis titta.
Han får inte göra det.
Gör det inte.
På ett säkert avstånd
ser du att du har blivit nedslagen.
Simon?
Simon!
Men du fortsätter att titta.
Du fortsätter att minnas.
Jag har den fortfarande.
Jag vaknar upp, och har fortfarande målningen.
Jag går ut. Det hörs ett ljud.
Jag måste gå. Jag kan inte stanna med målningen.
Jag känner hur hjärtat vibrerar.
Min telefon vibrerar.
Jag tittar på den.
Jag blir nästan ihjälkörd.
Hon är i bilen.
Vem?
Du!
Herregud. Mår du bra?
Elizabeth?
Jag heter inte Elizabeth. Ska jag ringa efter ambulans?
Jag minns.
Jag minns allt.
Jag kan köra dig till sjukhuset.
Ja.
Elizabeth?
- Ska jag hjälpa dig med bältet? - Varför ljög du?
Va?
Du fick mig att glömma.
- Han har den. - Titta, han har den.
Jag kanske bara... Jag ringer efter ambulans.
Öppna jackan. Vem ringde efter dig?
Ursäkta. Kan du släppa mig?
Säg var du lämnade den!
Jag vill inte släppa dig.
- Strunta i henne! - Glöm henne!
Öppna hans jacka!
Vad ska du göra med målningen?
Få honom att berätta var han la den.
Säg var du la den!
Simon, hör du mig?
Ja, jag hör dig.
Bra. Ser du den blå skärmen?
Ja.
Jag ska visa dig några bilder
medan vi scannar responsen i din hjärna.
Bilderna fortsätter att visas, men du kan tänka på en speciell bild.
Var tionde sekund försvinner den du minst tänker på, tills bara en återstår.
Varje gång du tänker på den här,
får du en elektrisk chock.
Ju oftare du väljer den, desto högre blir spänningen.
Förstår du?
Ja.
Hej.
Jag sov på soffan. Jag var orolig för dig.
Jag drömde.
Det var ingen dröm.
Jag är så
väldigt ledsen.
Vad är en människa, Franck?
Det är inte min avdelning.
Det är okej.
Är det okej att vara besatt av nån?
Nej.
Men att ha känslor,
ja.
Det vi är,
är summan av allt vi har sagt, gjort och känt.
Allt vävs till en unik tråd som ständigt förändras och dyker upp i minnet.
För att vara sig själv, måste man alltid minnas sig själv.
Det är ett heltidsjobb, men det är så det fungerar.
När du slog honom i huvudet gick den tråden sönder.
Han lagar den
med falska minnen och fantasier.
Det finns ett tomrum att fylla,
så han fyller det med mig.
Är han kär i dig?
Vi kallar det överföring.
Jag vet inte vad jag ska säga
nu.
Okej. Men var är målningen?
Där den alltid har varit.
Ja, men nu är du problemet.
Ja.
Men jag kan också vara lösningen.
Vid tveksamhet, försök med nåt traditionellt.
Traditionellt? Okej. Vad sägs om det här?
Skulle du vilja
gå ut med mig?
Ska du ha sex med honom?
Ska du ha sex med honom så att han minns?
Det är inte konventionell praxis, men under omständigheterna...
- Hämta mig kl. 20.00. - Vart vill du gå?
Välj du, jag bryr mig inte.
Kaffet är på.
- Okej, men du ska ha en mikrofon. - Var inte löjlig.
Behåll resten. Tack.
Jag gillar inte att du är ensam med honom.
Jag gillar det inte själv, Franck.
Men om du vet ett bättre sätt att ta itu med hans besatthet
så får du gärna berätta.
Jag är glad att du valde ställe. Det är fint.
Ja. Jag har inte varit här på ett tag.
Tack så mycket.
- Vad rekommenderar du? - Jag...
brukar ta biff, men det är en lögn.
Jag brukar inte ta biff.
Jag har aldrig varit här förut.
Simon. Du behöver terapi.
Jag har känt mig lite förvirrad på sistone.
Jag trodde att jag hade varit här förut.
Jag kan svära på att jag har sett kyparen förut.
- Vad händer sen? - Jag ger honom det han vill
och han är min.
Sen ger han mig det jag vill ha,
- det vi vill ha. - Bara så där?
Han får inga elchocker.
Han bara tror det.
Här. Stanna här till vänster, tack.
Här bor jag.
Okej?
- Det är lugnt. - Okej. Trevlig kväll.
Det finns ett problem. Han är svartsjuk.
Svartsjuk?
På mig? Så gulligt. Det är därför han inte vill ligga med dig.
Det är komplicerat, men det är så han sa. Ja.
- Jag undrar hur han förstår det. - Fråga dig själv.
Är det mitt fel nu?
Jag lägger inte skuld på nån, Franck.
Det gör du hela tiden. Du kan inte göra det av olika anledningar.
Det finns alltid nåt, men det är aldrig ditt fel, eller hur?
"Det är ett partnerskap, Franck."
"Han måste ha respekt för mig." "Han måste känna sig trygg."
"Vi måste visa honom våra rädslor."
"I en perfekt värld skulle han döda oss."
I en perfekt värld skulle du hypnotisera honom.
Du skulle ge mig målningen och sluta slösa bort min tid.
Vänta.
Herregud!
- Helvete. - Simon, det är Nate. Vi måste prata.
Kom upp.
Jag får inte glömma bort
att du är kriminell.
Har du en pojkvän?
Frågar du det nu?
Nej.
Jag är singel.
Hur är det möjligt?
Jag hade ett förhållande.
Han var våldsam,
så nu är vi inte ihop.
Har du hans adress?
Det är väldigt snällt,
men nej tack.
Du borde hämnas.
Bli lite arg.
Att vara arg är att vara ett offer.
Jag har gått vidare.
Det är den enda riktiga segern.
Varför gör du det här, då?
För att det är nåt nytt.
Om du hade jobbat med extrem övervikt
och panikattacker
skulle du förstå.
Får jag berätta en sak?
Helst inte.
När John Blund blåser sin sand
Vem är då där?
Hallå.
Du, jag...
Jag...
Får jag...
Får du träffa mig igen?
Det var inte det jag ville säga, men...
Jag menar...
Ja. Jag tror det.
Bra.
Var försiktig.
När bilden kommer närmare och blir tydligare
märker du att du tittar på det han gjorde mot dig.
Du ser de hemska sakerna han gjorde. Men med varje slag
som du ser komma mot dig
blir du bara mer och mer övertygad.
Du vet att det är möjligt
att förändra ditt liv och att gå vidare.
Du låter inte det forma dig.
Du låter inte minnet bryta ner dig
som du bryts ner av händelsen.
Simon?
- Är det en del av er plan? - Vad pratar du om?
Ni två.
Ni planerade det. Ni ska dra det ur mig och göra er av med mig.
- Simon, lugna dig. - Hur länge har du legat med Franck?
- Var har du fått det ifrån? - Det är väl sant?
- Det vet du att det inte är. - Varför skulle Nate ljuga om det?
Han vill att Franck ska bort. Han vill ha målningen själv.
Jag tror inte på dig!
Tror inte på vad? Att människor är giriga? Skärp dig!
De senaste veckorna har du haft ursäkter för att inte röra mig
och nu när tiden är inne flyr du in i en galen fantasi...
Vänta.
Jag vet vad du vill.
Det är nåt jag måste göra.
Hur visste du det?
Du sa det.
Blunda.
Simon.
Slappna av.
- Vet du var den är nu? - Kanske.
Har du berättat för henne?
- Vill du prata? - Ja, det är på tiden.
Så,
Simon.
Nu är vi alla här. Vill du prata om det?
- Ja. - Bra.
Ja, det gör jag.
- Förlåt, jag är lite nervös. - Det är lugnt.
Okej. Får jag använda din...
- Ja, varsågod. - Jag kommer snart.
- Hur lång tid tar det? - Det är okej. Jag har bett honom vänta.
Han ljuger. Jag slår vad om det.
Det hoppas jag inte.
Oroa dig inte, om han ljuger så dödar vi honom.
Vi ska väl döda honom hur som helst?
Just det.
Fan!
Fan.
- Hallå? - Det är jag.
Simon?
- Var är du? - Hemma hos Franck.
Herregud. Vad gör du där?
- Elizabeth, de ska döda mig. - Nej.
Du hade rätt. De har planerat det hela tiden.
Det är därför jag var tvungen att gömma målningen.
Simon, lugna dig.
- Var är du nu? - I hallen. Dörrarna är låsta.
Alla dörrarna är låsta.
Gå upp till Francks sovrum.
Det finns en pool
och en hall.
- Ser du nattduksbordet? - Ja.
Dra ut lådan.
Nej, den undre.
- Finns det en pistol där? - Ja.
- Kan du använda den? - Jag vet inte.
Jag har aldrig använt en förut.
- Ska jag ringa polisen? - Nej, nej...
Nej, det är bättre så här.
Elizabeth?
Ja?
Jag har nåt att berätta för dig.
Är du redo?
Jag minns.
Jag minns var jag la den.
- Du behöver inte berätta. - Jo, det gör jag.
Jag kanske aldrig ser dig igen.
Jag måste berätta var den är.
Berätta nu.
Den är i en röd Alfa Romeo i parkeringshuset i Marble Arch.
Jag älskar dig, Simon.
Jag älskar dig med.
Snälla Simon.
Lugna dig, du har missuppfattat. Det är inte som du tror.
Hon har utnyttjat dig. Hon har utnyttjat oss med.
Hon har utnyttjat dig ända från början.
Elizabeth?
Var är hon? Va?
Låt inte henne komma undan. Inte efter det här.
Jag vet, Franck.
- Jag vet vad ni ska göra. - Hon gav dig tanken. Den är inte riktig.
Hon kommer inte tillbaka. När hon väl tagit den är hon borta!
Om jag hade velat döda dig, varför är du inte död då?
För att hon älskar mig. Och jag älskar henne!
Det är vad hon anser om dig.
Det är min pistol. Den är tom. Hon tog den från min lägenhet.
Vart ska du ta vägen?
Jag har den här.
Så,
vem vet?
- Hon vet. - Lämna henne utanför.
Han hittade den redan första gången.
Första gången han träffade mig.
Minns du?
Du trodde att du hittat dina bilnycklar.
Men du hade rätt, den är där.
- Den är i bilen. - Jag har kollat överallt. Den är inte där.
Nej, inte i hans bil. Den andra.
Den röda.
- Var är den? - Jag kan visa.
Jag kan visa.
Klä på honom.
Hämta den. Och ta med dig honom.
- Vad är det? - Var glad att du är med än, Franck.
Hämta den.
Ta hit den, vi håller ett öga på henne. Jag lovar.
Säg nåt.
Låt dem hålla på.
Hon ger visst inte upp.
Hämta den, chefen.
Du har tur som är kvar.
- Drink? - Ja. Tack.
Franck.
Du ser vad hon gav mig.
Det är så hon tänker om mig.
Herregud!
- Jag rörde inte henne. - Vänta.
Fan!
Du visste.
Du...
Hjälp mig!
...visste
vad jag gillade,
eller hur?
Hjälp mig. Hjälp mig.
- Okej. - Nerför trapporna. Nerför trapporna!
Nej, nej...
Snälla.
Snälla, gör det inte.
Han kan hjälpa oss. Simon?
Snälla.
- Gå. - Okej.
Så dumt av mig. Jag har varit utomlands.
Jag är en sån dumskalle. Allt är en enda röra och jag hittar inte biljetten
men jag behöver faktiskt bilen.
1848 pund.
Det där gör jag inte om.
Inte här.
Franck vet ett bra ställe. Eller hur, Franck?
Du kan köra. Sätt fart.
Du med. Sätt dig där bak.
Bind fast handen i ratten. Hårt.
Hårdare. Så där.
Jag vill veta vad som hände.
Det är i mitt huvud, eller hur?
Det är nåt gömt
inuti mig.
- Vad är det? - Det är ett minne.
Ett minne?
Ett förträngt?
- Ja. - Simon,
vissa saker är bättre att inte minnas.
Nej!
Du lever för att jag vill det, men jag kan ändra mig.
Jag har en fri vilja.
- Eller hur? - Ja, ja.
- Eller hur? - Ja.
Okej.
Nu ska vi se om jag kan.
Ta mig till det.
Så,
det är ett och ett halvt år tidigare.
Du vill sluta att spela. Det är allt.
Jag satsar allt.
Du väljer en hypnosterapeut på måfå.
Du går för att träffa henne.
- Simon Newton. - Tack så mycket.
Hej.
- Jag heter Elizabeth Lamb. - Hejsan.
- Trevligt att träffas. - Simon Newton. Hej.
- Varsågod och sitt. - Tack så mycket.
Vad vill du prata om?
Jag har ett litet problem med onlinespel.
Jag har tillräckligt med pengar för att betala för middag och sånt.
Ni kommer bra överens. Ni trivs ihop.
Behandlingen börjar.
Men ditt beroende är svårt att bryta, och det krävs flera behandlingar.
Skål. Vi borde göra det med alkohol.
Du blir fäst vid terapeuten.
Jag saknar dig när jag inte är här.
För fäst.
Ni inleder ett förhållande.
Ett mycket sexuellt förhållande.
Stanna där.
Hon vet att det är fel.
Hon borde inte göra det, inte med en patient. Men hon gör det ändå.
I Sixtinska kapellet finns det många kroppar, men inget hår.
Håret påminner oss om vår biologi, vårt ursprung.
Utan det blir det perfektion, obefläckat.
Konsten utvecklades, så klart. Men det var faktiskt Goyas fel.
"Den nakna Maja". Efter den finns håret där.
Ja, det är hon.
Det är modern konst. Ingen perfektion längre.
Hörru.
Okej, jag fattar.
Hon gör allt för dig.
Du blir förälskad
i en sorts perfektion.
Den sorten som du gillar.
- Är du en elefant? - Nej.
Det är Goya. Det är "Häxflykt" som jag pratade om.
Sen blir du dominerande.
Misstänksam. Natt som dag
är du rädd att förlora henne. Det plågar dig.
Och du blir svartsjuk.
- Vem sms:ar du? - Förlåt, det är jobbet.
Du börjar tro att du är beroende av henne.
Att du ska dö utan henne.
Du börjar hata henne lika mycket som du älskar henne.
Och sen en kväll
efter att du anklagat henne för att tittat på en annan man...
Håll käften!
Sätt dig. Visst är de ett vackert par?
Titta på honom. Titta så mycket du vill!
- Elizabeth. - Nej, jag går. Jag går.
Hon förstår att hon måste bort.
Hon måste avsluta förhållandet, men du släpper inte henne.
Du insisterar.
Du ber om förlåtelse. Du skriver långa brev där du lovar bättring.
Du gråter, du ringer.
Hon är rädd.
Jag vill prata med dig.
- Hon är jätterädd. - Snälla, släpp in mig.
Hon vet att om det fortsätter
kan det bara sluta på ett sätt.
Hej. Hur är det?
Jag vill bli förlåten av dig.
Jag vill se det med egna ögon, sen lämnar jag dig ifred. Jag lovar.
I slutänden
vet hon att du kommer att döda henne.
Snälla, sluta! Simon, du gör mig illa.
- Det är okej. - Nej, det är det inte.
Polisen är inte intresserad.
Advokaterna föreslår att hon ska byta namn, lämna landet,
men hon tänker inte göra det.
Hon tänker inte bli ett offer igen.
I stället ska hon ta kontroll.
Hon ändrar på terapin
som du ville fortsätta.
Simon,
det är inte spelandet som du vill glömma.
Det är mig.
Du ska glömma mig.
Fick du mig att glömma?
Hon får dig att vilja glömma.
Du glömmer mig.
Du glömmer oss.
Du känner dig mer avslappnad. Så mycket friare.
Gå.
Och successivt, dag för dag,
vecka för vecka, så gör du det.
Du ringer allt mer sällan.
Passionen avtar.
Du kommer för sent till terapin.
En dag kommer du inte alls.
Slutligen har du förträngt minnet av mig.
Men du visste.
Du visste att jag skulle komma tillbaka
en dag.
Ditt minne är inte förstört.
Det är inlåst i en bur.
Och med tillräcklig
styrka
och kraft
kan låset brytas upp.
Minnet återvänder.
Inte helt.
Inte fullständigt, men tillräckligt för att få dig
att känna att du har blivit bedragen.
Tillräckligt för att göra dig arg.
Franck!
Hur såg hon ut?
Du.
Herregud, är du oskadd?
Elizabeth.
Nej, jag är inte Elizabeth.
Ska jag ringa efter en ambulans?
Jag minns.
- Jag minns allt. - Jag kör dig till sjukhuset.
När minnet återvänder...
Okej?
- Ska jag hjälpa dig med bältet? - Varför ljög du?
- Va? - Du fick mig att glömma.
Jag ringer efter ambulans.
- Släpp mig. - Jag vill inte släppa dig.
Jag vill inte släppa dig.
Och sen...
Jag ber om ursäkt, men jag är inte Elizabeth.
Några månader senare återvände du.
Mr Maxwell?
Det är
jag.
Är nåt på tok?
Självklart inte.
Jag heter Elizabeth... Lamb.
Du är här för att hitta dina bilnycklar. De är här.
Stopp.
Kan du ge henne nycklarna, Franck?
Den är där bak.
Är den där, Elizabeth?
Elizabeth, är den där?
Förlåt.
Jag vill inte ha den.
Jag vet inte om jag nånsin velat det.
Du kan berätta det nån gång.
Nej!
Nej.
Nej, nej...
Simon, du behöver inte göra det.
Jag vill glömma att du gjorde allt det här.
Nej.
Snälla!
GE MIG DEN
Ge mig den.
Sluta, snälla!
Är du oskadd?
Nej!
Du!
Får jag berätta en sak?
Helst inte.
Det är ett paket till Le Pere.
Tack.
Hej, Franck.
Den passar bra här,
tycker du inte?
Här på väggen.
Jag trodde att jag skulle tänka för mycket på honom,
men i stället tänker jag på dig.
Du vill väl att jag ska skicka tillbaka den.
Eller sälja den
och dela på pengarna.
Men
du vet att jag inte kan göra det.
Inte när den är så betydelsefull för mig.
Jag har jobbat så hårt för den.
Simon, du glömmer mig.
Du glömmer oss.
Även när du har glömt den du älskar
så spelar du
ljuger, fuskar
och stjäl.
Såld!
Stjäl en målning åt henne.
Simon, en målning
till kvinnan du skadade.
För kvinnan du lämnade kvar.
GE MIG DEN
Du kanske hittar mig en dag.
Jag hoppas att du gör det.
Men om det är för mycket,
om du önskar att vi aldrig hade träffats,
att det aldrig hade hänt,
så kan jag ordna det, Franck.
Allt du behöver göra är att röra skärmen.
Tryck här...
Trans
och följ min röst.
Det är ditt val.
Vill du minnas,
eller vill du glömma?
Översättning: Karin Tengroth, DDS Ansvarig utgivare: Hansi Mandoki